Dansk oversættelse af LiuD
Vi beklager, men der er mange mennesker i England, der ikke har set os.
Hvis alle skal se os én gang, må vi lave et globalt satellit-show.
Det var formentlig den første verdensomspændende satellit-opkobling.
Jeg ved ikke hvor mange millioner, men det var et fænomenalt antal.
Det var nok den allertidligste teknologi...
...som muliggjorde den form for satellitforbindelse.
George Martin - Pladeproducer John skrev All You Need Is Love specielt til det.
Det var en bestilling. Brian kom hvirvlende ind og sagde:
"Vi skal repræsentere England i en verdensomspændende opkobling. Skriv en sang."
På grund af stemningen i tiden virkede det som en god idé at skrive den.
Alle andre viste folk, der strikkede i Canada...
...og irsk træskodans i Venezuela. Vi synger bare All You Need Is Love.
Det er en slags subtil promotion...
...for Gud, egentlig.
Jeg ved ikke, om sangen blev skrevet før.
Vi var ved at lave et album, så der var mange sange i omløb.
Paul ved måske mere. Over til dig, Paul.
Jeg er ikke sikker... Det var Johns sang, hovedsagelig.
Jeg tror ikke, den blev skrevet specielt til det.
Men det var en af de sange, vi havde. George Martin ved måske mere om det.
Den blev bestemt skræddersyet til det, da vi først havde sangen.
Men jeg har en fornemmelse af, at det bare var en af Johns sange.
Vi tog ned til Olympic Studios i Barnes og indspillede den.
Den blev "den sang vi skulle bruge". Jeg tror ikke, den var skrevet til det.
Jo, de skrev den specielt til det, og vi blev klædt fint på igen.
Vi blev vilde med at få fint tøj på!
Og vi fik et nyt sæt, men mit var så forbandet tungt.
Simon og Marijke fra The Fool - det var kompagniet...
...havde masser af perlebroderier på, som vi klipper til lige nu.
Det vejede et ton.
Det var en fantastisk tid, musikalsk og åndeligt.
Vi havde forberedt et grundtrack til optagelsen af tv-showet...
...men vi skulle lave en del live.
Orkestret var live, og sangen og publikum og så videre.
Vi vidste, det skulle være et live tv-show.
Der var også et kamera i kontrolrummet, der filmede os.
Omkring 30 sekunder før vi skulle på, kom et telefonopkald.
Showets producer, som sagde: "Jeg har mistet kontakten med studiet."
"I må videregive instrukser til dem, da vi går på om et øjeblik."
Og jeg tænkte, hvis man skal kvaje sig...
...skal man gøre det foran 200 millioner mennesker!
Manden deroppe pegede og vi gjorde det, et take.
Our World Global satellittransmission 25. juni 1967.
Jeg mener stadig, kærlighed er det eneste, man behøver...
...men jeg tror ikke, det er nok bare at sige det.
Jeg mener, at kærlighed er, hvad vi alle behøver.
Og det var for kærligheden.
Det var for kærligheden og den skide fred igen. Det var en fantastisk tid.
Selv nu bliver jeg stadig tændt, når jeg indser, at det var for det.
Folk satte blomster i geværer, San Francisco var ved at eksplodere.
Her var fantastiske Californien, hvor vi er, i L.A.
Det var en spændende tid. Og det hele for kærligheden.
Og musik. Hele resten var bare musik.
Der kom psykedeliske plakater fra San Francisco. Fedt!
Det er lidt for nemt med "Summer of love", men en slags gylden sommer.
Folk smilede, overalt hvor vi kom...
...sad på græsplæner og drak te.
Musikfestivaler og sådan.
"Summer of love", det var mest pis, bare noget pressen skrev.
Men der var bestemt en vibration.
Vi kunne mærke, hvad der skete i Amerika, selv om vi var langt væk.
Vi kunne mærke vibrationerne.
Det hele handlede om at tage derover og bo på the Haight.
Jeg troede, at syre var sagen, det er svaret, lad os komme afsted.
Jeg tager derhen og laver musik, men selvfølgelig gik det ikke i opfyldelse.
Til sidst tog George derover.
Jeg tog til Haight Ashbury og regnede med, at det var et fedt sted...
...og så var der fyldt af forfærdelige bumsede tabere på stoffer.
Det viste mig i hvert fald, hvad der virkelig gik for sig i stofkulturen.
Det var ikke, hvad jeg regnede med - med fede mennesker...
...som havde åndelige opvækkelser og var kunstneriske.
Det var som the Bowery, det var som alkoholisme.
Det var som enhver afhængighed.
Så på det tidspunkt holdt jeg op med at tage det...
...det frygtede LSD.
Jeg havde lidt i en lille flaske, det var flydende.
Jeg satte det under et mikroskop, og det lignede gammelt reb.
Jeg tænkte, det vil jeg ikke komme i min hjerne mere.
Jeg var påvirket af syre og blev psykedelisk som hele generationen...
...men egentlig kan jeg lidt rock'n'roll.
Det var en af de ting der skete, mens livet gik sin gang.
Vi havde været på stoffer, og det næste trin var at finde en mening.
Det var da, jeg virkelig begyndte at meditere.
Der er noget, der hedder et mantra.
Og et mantra er ---
Gennem et mantra kan man bruge en teknik, der hjælper en til at transcendere.
At komme ud over det vågne, sovende og drømmende stade.
Så okay, jeg har brug for et mantra - hvor tager man hen?
Man kan ikke tage til Harrods og få et mantra.
Så mødte jeg David Wynne, som viste mig et billede af en, der skulle holde foredrag.
Han hedder Maharishi. Så jeg fik fat i nogle billetter.
Så tænkte jeg, jeg skaffer nogle stykker, hvis de andre vil med.
Fedt! Så vi tog med, og jeg syntes, han var meget fornuftig.
Han sagde ret beset, at man med et simpelt meditationssystem...
...20 minutter morgen og aften...
...så kan man forbedre sin livskvalitet.
Og finde en slags mening derigennem.
Efter foredraget - Beatles kunne jo komme ind overalt -
...kom vi backstage og mødte Maharishi.
Jeg sagde til ham: "Har du nogle mantraer? Giv os et mantra!"
Han sagde: "Vi er i Bangor i morgen, I skulle komme og blive indviet."
På det tidspunkt var Maureen på hospitalet og fødte Jason.
Jeg var på besøg.
Jeg kom hjem og startede telefonsvareren.
Selv dengang havde vi telefonsvarere.
En besked fra John: "Vi har set en fyr, og nu tager vi alle til Wales."
Og fra George: "Wow, mand, vi har mødt en fyr, Maharishi. Han er fed!"
Vi tager allesammen til Wales på lørdag. Du bliver nødt til at komme.
Beatles lader til at være blandt dine støtter. Hvordan har du det med det?
Maharishi Mahesh Yogi Jeg føler stor hengivenhed for den yngre generation.
Hvis Beatles begynder på transcendental meditation...
...er de et ideal af energi og intelligens for den yngre generation.
Dette vil bringe ungdommen op på et rigtig godt niveau af forståelse og intelligens.
Jeg er meget glad for, de hørte mit foredrag i aftes.
Vi talte sammen bagefter. De virker meget intelligente og vågne.
Vi havde ringet til vores venner: "Han er så fed, I må komme og se ham."
Det var som en god bog, man har læst. "Du må læse den, jeg sender dig et eksemplar."
Sådan noget. "Kom nu, han er der, kom med os."
Vi kom derop, og der var en folkemængde til at tage imod os.
Vi gik igennem i vores psykedeliske outfit.
25. august 1967 Det var som en sommerlejr.
Man sidder ned, og han fortæller en, hvordan man gør.
Man går ind på sit værelse og prøver at gøre det, men selvfølgelig kan man ikke.
Man sidder der og har et mantra at meditere på.
Man tænker, den togrejse var sgu lidt rigeligt - undskyld, mantra.
Hvordan pokker mon vores næste plade bliver... åh, stop, stop!
Man tilbringer de første dage med at prøve at stoppe sin bevidsthed...
...der beskæftiger sig med ens aftaler, hvad der skal til at ske.
Han er ved gud en sjov fyr, ham Mah... nå, nej, men det var godt.
Jeg var virkelig imponeret over Maharishien. Han lo altid.
Så vi lyttede til hans foredrag, og vi begyndte at meditere.
Vi fik vores mantraer.
Det var en anden synsvinkel. Vi fik vores østlige filosofier nu.
Man sidder bare og slipper sit sind løs. Det er ligemeget, hvad man tænker på.
Så inviterer man mantraet, vibrationen, til at tage over fra en tanke.
Det er ingen viljesakt, man bruger ingen viljestyrke.
Jeg mener at huske, det var en telefonsamtale.
Det var en i Bangor der kom til os og sagde...
...at han var død. Vi var ude at lede efter livets mening, og han var død.
Neil Aspinall - Tur-manager Jeg hørte i bilradioen, at han var død.
Den lokale handlende sagde: "Sikke en trist nyhed."
"Hvilken nyhed?" Han sagde: "Din ven er død."
Vores ven var død.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige, vi har lige hørt det.
27. august 1967. Han var en fantastisk fyr, og det er forfærdeligt.
Hvad er jeres planer nu?
Vi har ikke lagt nogen, vi har først lige hørt det.
Det er lige så nyt for os som for alle andre.
Jeg snakkede med ham onsdag aften.
Aftenen før vi første gang så Maharishis foredrag.
Han var i højt humør.
Jeg hører, at Maharishi har talt med jer alle i eftermiddags.
Må jeg spørge, hvad han rådede jer til?
Han sagde, vi ikke skulle blive overvældet af sorg...
...og tænke muntre tanker om Brian.
For alle tanker vi har om ham, vil nå ham, hvor han end er.
Vi var alle rystede, forstår du, det var et kæmpe chok.
Han var en af dem, vi havde kendt længst.
En stor fortrolig for os.
Og når en sådan dør, så er det chokket over, at man ikke kommer til at se dem igen.
Blodet forsvandt fra ansigtet --- Brian er død.
Vi vidste næsten ikke andet, end at han var blevet fundet død.
Vi vidste kun... tja, det var det.
Det var meget mærkeligt, at det skete netop da.
Vi var lige blevet involveret i meditatation.
Ens tiltro bliver suspenderet, fordi man ikke vil høre det.
Man ved forresten heller ikke, hvad man skal stille op med det.
Hvis man ser på vores ansigter i filmen, de er allesammen lidt ---
Hvad er det? Hvad betyder det? Vores ven er død.
Mere vores ven end noget andet. Brian var vores ven.
Jeg tror ikke, der var noget mystisk.
Der opstod rygter om, at der var meget mystiske omstændigheder.
Men de er nemme at fabrikere, efter det er sket.
Jeg tog derover et par dage senere - Brian havde en butler, der arbejdede for ham...
...og han mente åbenbart ikke, der var noget mistænkeligt.
Han mente ikke, Brian var deprimeret.
Det var han måske. Jeg ved det ikke. Men min fornemmelse er, at det var et uheld.
Jeg tror ikke, han begik selvmord. Jeg tror, det var et uheld.
Dengang fik alle overdoser ved uheld...
...ved at tage opkvikkere og/eller amfetamin og alkohol.
Det sker, ved du.
Jeg mener, det skete for Keith Moon, en for mange... Jeg kan håndtere det.
Jimi et-eller-andet... Jim, Mama, alle dem der.
Jeg tror ikke, nogen af dem prøvede at dø.
Har I en hyldest, I vil sende til Mr. Epstein?
Vi ved ikke, hvad vi skal sige. Han var en af os, så man kan ikke ---
Vi kan ikke hylde ham i ord.
Jeg ved, vi havde problemer på det tidspunkt.
Jeg havde ingen falske forestillinger om vores evner ud over at spille musik.
Jeg var bange. Jeg troede, vi var færdige.
Brian Epstein 1934 - 1967
Der var et kæmpe tomrum, vi vidste intet om...
...vores personlige forretninger og økonomi.
Han havde taget sig af det hele.
Jeg tror, det var kaos derefter.
Vi var vores egne managere, på en måde.
Det var meget trist at miste en gammel kammerat på den måde.
Jeg tror ikke, det største problem var, hvad der nu skulle ske, uden manager.
Vi havde bevæget os væk fra det.
Vi besluttede, at vi måtte blive ved klare os igennem.
De havde altid diskuteret, hvad de lavede med Brian.
Nu var der ingen. Der var Brians organisation...
...men vi havde ikke forholdt os til den, vi havde kun haft med Brian at gøre.
Vi var som hovedløse høns. Hvad skulle vi gøre?
Da var det, Neil trådte til og prøvede at finde ud af, hvad der foregik.
Efter min mening måtte vi samle trådene.
Men de andre folk, Brians forbindelser, om du vil...
...revisorer, advokater, alt sådan noget ---
Jeg tror måske, de gale havde overtaget hospitalet.
Hvad skulle Beatles gøre?
Og så var der masser af forskellige...
...råd der kom, om hvad vi skulle gøre.
Vi besluttede, at vi manglede eget kontor og organisation...
...og det var faktisk derfor, vi udvidede Apple, for Apple eksisterede allerede.
Jeg tror, det var en forlagsvirksomhed med kontor i Baker Street.
Paul prøvede at fortsætte, som om Brian ikke var død.
Jeg tror, Paul havde det indtryk, at vi skulle være taknemmelige for hans arbejde.
For at holde Beatles i gang.
På et tidspunkt blev John irriteret, og sagde...
...at Paul prøvede at blive gruppens leder.
Jeg var der muligvis mere end nogen af de andre.
Da vi lavede Magical Mystery Tour, endte jeg nærmest med at instruere den...
...selv om vi sagde, at Beatles havde instrueret den til slut.
Bare fordi jeg var der det meste af tiden...
...og sene nattediskussioner om næste dags arbejde plejede at være med mig.
Det var Pauls idé.
Det var faktisk som en tur i hestevogn...
...som folk plejede at tage fra Liverpool for at se lysene i Blackpool.
De tog fadevis af øl og en harmonikaspiller med, og blev skidefulde allesammen...
...og drak sig sanseløse.
Bare for at se lysene fra Blackpool.
Det var noget meget luftigt.
Jeg tror, det var Pauls idé. Han og John sad...
...jeg tror det var hos Paul i St. John's Wood, og de tegnede bare en cirkel.
De markerede ligesom hjul-eger.
Vi kan have en sang her.
Vi kan have en her, vi kan have en drømmesekvens der.
De tegnede det op, men det var lidt skitseagtigt.
Så kom han og viste mig, hvad hans idé var.
Hvordan det kørte rundt, historien og produktionen.
Han sagde, her er et segment, du skriver et lille stykke til det.
Det var Paul, som kom med et stykke papir, sådan som vi plejede at arbejde.
Jeg er ikke sikker, det kan have været min.
Jeg er ikke sikker på, om jeg vil tage skylden for det.
Vi var alle sammen om det, men meget af det kan have været mine ideer.
Jeg kom med en del koncepter, som på Sgt. Pepper.
Vi arbejdede allesammen på det hele, men jeg kom med en masse ideer.
Vi kiggede i skuespiller-bogen, The Spotlight eller sådan noget.
Jamen, vi har brug for sådan en, og sådan en.
Og vi havde brug for den store dame som min tante.
Jeg skulle spille ham med tanten.
Vi lavede ikke en almindelig film, det var en skør tresser-film - jeg er æggemanden...
...og jeg jeg tog bare afsted til Frankrig og lavede The Fool on the Hill-tingen.
Bare en morgenstund med et par venner. Det var ikke helt fælles.
Jeg kan faktisk huske en del af det, i en stor hangar i Kent.
Vi kørte rundt på landingsbanen i en Mini Cooper.
Your Mother Should Know
Det var ret interessant, jeg nød det.
Der var altid gode sange.
Et par gode sange og nogle sjove scener.
Den scene som skiller sig ud for mig...
...er den med John, der skovler spaghetti på den fede dames tallerken.
Det var det bedste i filmen for mig.
Det var en drøm, han rigtig havde haft.
Han kom og sagde: "Hør, jeg havde en vild drøm i nat. Den vil jeg gerne lave."
Vi satte dem bare ind. Det var meget hasarderet.
Når man ser tilbage på det, så lærer man af sine fejl.
Det er ret interessant nu at se tilbage på det som periodetypisk.
Folk som Spielberg... Jeg har læst, at folk som ham har sagt:
"Da jeg var på filmskole, var det en film vi virkelig lagde mærke til.
Som en kunstfilm, snarere end en "rigtig" film.
Og så offentliggjorde vi den selvfølgelig.
Fik den vist på BBC 2. juledag.
De viste den i sort/hvid, så... Den blev lagt for had.
Så kunne de allesammen komme og sige: "De er gået for vidt."
"Hvem tror de, de er? Hvad betyder den?"
Hvis I ser til venstre, mine damer og herrer, er udsigten ikke særlig inspirerende.
Åh, men hvis I ser til højre...
Så den blev virkelig sablet ned, men da folk først så den i farver...
...så forstod de, at den var virkelig sjov.
Specielt "balletscenen", som blev filmet fra luften.
Vi rejste over hele Island, og sendte en fyr ud at filme.
Faktisk havde vi ikke gjort det...
...så professionelt som det kunne være gjort.
Men det var vores første forsøg i den genre.
Det var en traumatisk periode i alles karriere, forstår du.
Vi gjorde det så godt, vi kunne.
Jeg syntes, det blev virkelig godt efter omstændighederne.
Jeg mener, vi syntes det var okay, vi var ret tilfredse.
Den var okay på det tidspunkt, ikke det bedste vi havde lavet.
Jeg forsvarer den, for intet andet steds ser man en opførelse af I Am The Walrus.
Den eneste opførelse nogensinde.
Så det er nok til at gøre den til en interessant film.
Og nu vil vi spille en sang fra Magical Mystery Tour...
...som er et af vores yndlingsalbums, fordi det var så underligt.
I Am The Walrus er også en af mine yndlingssange, fordi jeg skrev den.
Der er nok finurligheder i den til at holde din interesse ved lige 100 år senere.
Vi fik Beatles til Amerika i 1963.
De kan ikke være her personligt til vores show den 10. december...
...når CBS og borgmester Lindsay opkalder dette teater efter vores show.
Men de sendte dette telegram fra London:
"Det er igen blevet vinter i Storbritannien, og vi sidder ved ilden og varmer vores fødder...
"Vi sender kærlige hilser til jer, og alle der kigger indenfor...
"Vi er glade for at være med i showet, i lige måde.. måde...
"Hav en glædelig jul og et oprigtigt nytår. Kærligst, Beatles.
Underskrevet af John Lennon, Paul McCartney, Ringo Starr og George Harrison.
Men her i aften har vi, selv om de ikke selv kan være her, Beatles på film.
Det var meget betænksomt af drengene, at de lavede det til os.
Forresten, så er Hello, Goodbye deres seneste hit-single.
I London går alt i stå, når Beatles åbner en butik.
Et kast med en rullesten fra Orchard St. - Apple, Beatles' nye butik.
De stolte ejere markerede åbningen med en æblejuice fest.
John Lennon og George Harrison var værter, de to andre var bortrejst.
Paul er i Liverpool og Ringo er i Rom.
Discjockey Alan Freeman taler med Cilla Black.
Åbningen 5. december i London, blandt publikum Richard Lester, instruktør på Beatles-filmene.
Der vil blive solgt bøger, smykker, malerier, hippie-tøj og møbler.
Bortset fra det skøre tøj...
...og hippie blomster-halløjet...
...skulle der være anderledes musik, som de nu kalder Verdensmusik, til salg.
Det var det, vi ville gøre...
...og sælge bøger om forskellige ting vi var interesseret i.
Diverse kunst og åndelige ting, røgelse og sådan.
Alt muligt. Det så ret godt ud.
Bygningen var rigtig flot - maleriet var vildt flot. The Fool lavede det.
En kunstnergruppe fra Holland malede dette smukke vægmaleri på muren.
Byrådet fik sagen galt i halsen og sagde, vi skulle male det hvidt igen.
Vi sagde, det er smukt. Alle elsker det. Men nogle beboere har sikkert klaget.
Så skulle vi male det hvidt og projicere det op fra den modsatte side.
Vi var fulde af sådan noget. Det var gode ideer.
Noget fik man ikke lavet, men det var rigtig gode ideer dengang.
Langt fra bylivets støj og jag i den rene luft i Rishikesh, i Nordindien...
...rapporterer Pathe News fra Maharishi Mahesh Yogis refugium.
Manden som gennem transcendental meditation...
...for øjeblikket giver Beatles sjælefred.
Rishikesh er et utroligt sted.
99% af befolkningen er forsagere.
Det er lige ved foden af Himalaya.
Det er der, hvor Ganges løber fra Himalaya...
...og ud på Kurekchetra-sletterne mellem Delhi og Himalaya.
Vi var væk fra alt. Det var som en ferielejr for eneboere...
...lige ved foden af Himalaya.
Det er som et bjerg, men det er forbjerge, som hænger ud over Ganges.
Det var ret spændende, vi var på dette virkeligt åndelige sted.
Vi mediterede meget.
Vi tog seminarer med Maharishi.
Det var ret langt ude.
Det var meget som en sommerlejr.
Man stod op om morgenen og gik ned til fælles morgenmad.
Maden var vegetarisk, som er fint for mig nu, men når jeg tænker tilbage ---
Jeg var stadig kødspiser dengang, så det var okay, der var karryretter og lignende.
Maden var umulig for mig.
Jeg er allergisk over for så meget.
Jeg havde to kufferter med, én med tøj og en med Heinz dåsebønner!
Vi sad i bjergene og spiste elendig vegetarisk mad...
...og skrev alle de sange - vi skrev massevis af sange i Indien.
Dear Prudence blev helt bestemt skrevet der. Mia Farrows søster var...
...hun sov en slags vintersøvn og mediterede.
Jeg tror, vi så hende to gange i de to uger, jeg var der.
Alle plejede at hamre på døren: "Er du i live eller hvad?"
Donavan var der, og jeg husker, jeg havde en sang der hed I Will.
Kan du huske en filmforestilling i landsbyen?
- Hvad var det? - Skrev du noget, George?
- Åbenbart ikke. - Jeg skrev Sour Milk Sea.
Jeg skrev en del sange, som jeg aldrig indspillede. Jeg skrev Dera Dhun.
Hvorfor spiller du den ikke for os, George?
Jeg ved ikke, om jeg kan den.
Noget i den her retning.
Der var meget, som Maharishi havde sagt - som den sang C'mon c'mon.
C'mon, det er sådan en glæde.
Alle har noget at skjule, bortset fra mig og min abe.
Bortset fra det med aben, så var det lige hvad Maharishi plejede at sige.
En helikopter landede ved bredden af Ganges i Rishikesh.
"En af jer kan komme op at flyve med Maharishi, hvem skal det være?"
"Mig, hr., mig, mig," og selvfølgelig blev det John.
John var god til det, så det skulle være ham alligevel.
Senere spurgte jeg ham: "Hvorfor var du så ivrig efter at komme op med Maharishi?"
"For at sige det, som det er, så troede jeg, han ville give mig svaret." Typisk John!
Jeg gav mig selv en begrænset tid, og hvis det så var noget, kunne vi tage tilbage.
Jeg overvejede at tage tilbage.
Men ved slutningen af min måneds tid, tænkte jeg, det er nok.
Hvis jeg virkelig vil ind i det for alvor, kan jeg gøre det overalt - ikke kun i en kirke.
Jeg tog nu alligevel ikke tilbage med de andre - jeg kan ikke huske...
...Ringo kom sikkert hurtigt tilbage.
Han tog afsted i et par uger, for at stikke fingeren i jorden og se, hvordan det var.
Og Paul kom og gik bare.
George og jeg var der i fire måneder. Vi tabte 6-7 kg og så en dag ældre ud.
- Synes I, denne mand er ligesom okay? - Jeg ved ikke, hvem er okay ligesom.
Men vi holdt ferie i Indien og er tilbage udhvilede for at lege forretningsfolk.
Hvis idé var Apple? Jeg ved det ikke.
Det fandtes allerede inden Brian døde, tror jeg.
Jeg tror, Apple var revisorernes idé.
"I må sprede jeg."
Den store teori var at lægge alle vores forretninger sammen i ét.
Vi skulle have vore eget selskab, Apple, et pladeselskab, alt hvad vi nogensinde ville.
De ringede allesammen fra England en morgen...
...og sagde, vi danner det her selskab, Apple...
...så vi brød op og flyttede til Surrey...
...og jeg blev Apples presseofficer.
Det eneste formål med Apple...
...var, at kunstnere ikke mere skulle behøve at tigge.
Hvis de havde en gangbar idé, ville vi tage dem ind.
Vi havde en forlagsvirksomhed, et pladeselskab.
Vi burde have haft et stort skilt: I behøver ikke tigge.
Ideen var, at vi ville tage til Amerika og sige:
"Apple er ved at begynde - send os jeres sammenklumpede talenter..."
"...vi er interesserede." Så vi ville have en ordentlig opstart.
Jeg havde en underlig følelse. Jeg var meget nervøs.
Jeg havde en slags personlig paranoia.
Jeg ved ikke, om det var pga. noget jeg røg, men det var meget mærkeligt.
Jeg kan huske, jeg blev interviewet, og John klarede det flot.
Han havde et buschaufførskilt på, eller en præfekts.
"Hvad betyder det?"
Mr. Lennon, kan du fortælle os, hvad det er, du har på?"
Det er bare en hvid knap og det er "bus præfekt".
- Og hvad er det? - Bus præfekt.
Han leder en bus.
De kom på i Johnny Carson Show, men Johnny Carson var der ikke.
Joe di Maggio, tror jeg, var fyren der...
...for Johnny var på ferie.
Det var en af de ting, John sagde i det show:
"Vi vil bare spinde det rundt som en top, og se hvor det fører hen."
Hvad ser I i årene fremover?
Apple... Vi vil prøve at starte det op, og så se hvor det fører hen.
Det er som en snurretop. Vi vil sætte den igang, og så håbe på det bedste.
Det var ret præcist det, der skete.
Vi havde nogle ideer... Ville det ikke være fedt, hvis...
...fordi vi blev snydt i forretningssager hele tiden.
Du ved, hvordan man skal ned på knæ. John sagde de berømte ord:
"Vi ønsker ikke, at folk skal ned på knæ."
Det er en forretning, der drejer sig om plader, film og elektronik.
Apple pressekonference New York, 14. maj 1968.
Men vi vil lave et system, hvor folk som ønsker at lave en film...
...ikke behøver at gå på knæ i en eller andens kontor - sikkert dit.
Nå, men vi gjorde noget skørt.
Måske satte vi en annonce i avisen:
"Send os jeres bånd, og de vil ikke blive smidt ud. Vi svarer."
Vi blev begravet i bånd og digte og manuskripter.
Jeg tror ikke, vi fik nogen bands eller kunstnere på den måde.
Vi fik aldrig rigtig noget ud af de indsendte bånd...
...men folk vidste, vi var interesserede - Peter Asher kom med James Taylor.
Derek Taylor, Apples presseofficer James Taylor var der allerede, da jeg startede april '68.
Han var på kontoret med Paul og Peter Asher.
Mary Hopkin var det store nummer, forstår du.
Jeg fik hende ikke ind, hun var med i et talentshow.
Mary Hopkin kom fra Hugie Greens... hvad nu hans show hed.
Opportunity Knocks!
Jeg tror, Mal Evans fandt Badfinger, som hed Iveys på den tid.
Jeg troede Badfinger kom ind gennem Paul.
Og jeg producerede Doris Troy og en plade af Jackie Lomax.
Jackie Lomax
James Taylor
The lveys
Badfinger
Mary Hopkin
Alle var velkomne til at møde op og producere så meget, de ville.
Men folk lavede ikke lige meget.
Jeg boede i London, og jeg var der mere...
...så jeg producerede nok lidt mere end Ringo.
Jeg ved ikke helt, hvad Ringo lavede.
Jeg var ikke involveret som de andre.
Det var sjovt. Vi mødte op.
Meget af det der blev lavet, havde noget med os fire at gøre.
John ville gerne lave sådan noget som Zapple.
Han ville have en funky label, som han kunne lave skøre ting på.
Så det blev hans område, hvad der var helt rart.
Måske var det spændende for alle andre, og for folk udefra...
...for mig var det en masse hårdt arbejde, at arrangere det og alt det kaos.
Jeg var stadig i Indien, da det begyndte.
Jeg tror egentlig, det var Pauls og Johns...
...galskab og ego der kørte rundt med dem og hinanden.
Det er bare at forsøge at blande forretning og fornøjelse.
Vi er i forretningsverdenen.
Er I instruktører på det her?
Ja, men overskuddet vil ikke gå i vores lommer.
Det vil gå til at hjælpe folk, men ikke som velgørenhed.
Vi var bare knægte der fyrede den af, havde det sjovt.
Prøvede at få tingene under vores kontrol, som mange gør nu.
De har deres egne selskaber, tager advokater med til møder, får gode aftaler.
Det var begyndelsen på alt det, men en temmelig hasarderet start.
Vi havde en mængde ideer om, at vi kunne gøre det ene eller det andet.
Men når det virkelig gjaldt...
...kunne vi kun skrive sange, lave plader og være Beatles...
...med succes...
Der var engang, eller måske to gange...
...et overjordisk paradis som hed Pepperland.
Det første der skete, da vi hørte, de ville lave en tegnefilm...
...om en mand, som sejlede på havet, og kom til landet med ubåde ---
Tage ned under vandet, se alle disse ting, møde de folk, der bor der.
Men vi var optaget af psykedeliske ting med Pepper...
...og de ville have mere af samme skuffe.
Det var op til dem, og vi gik med og de havde "havet af huller".
Jeg synes, når jeg ser den nu, at den er ret god, interessant.
Jep, jeg kunne godt lide den. Jeg synes det er en klassiker.
Vi lavede aldrig vores egne stemmer, men skuespillerne var sikkert bedre.
Man skulle være mere tegnefilmsagtige, vores stemmer var ret tegnefilmsagtige i forvejen.
Men overdrivelsen med skuespillernes stemmer...
...jeg synes, det klæder den.
Det er her, det stammer fra... de frygtelige falske liverpool-accenter.
- De ser fine ud, ikke? - Jo, de gør.
- Det gør de nu, ikke? - Jo, de gør.
Hvad er der galt, drenge? Blå nærigpinde?
Noget der stadig imponerer mig ved filmen...
...var alle de unger der kom til mig og sagde: "Hvorfor trykkede du på knappen?"
Som man ved, trykkede jeg på en knap for at blive skudt ud.
Unger fra hele den forpulede verden som råber: "Hvorfor trykkede du på knappen?"
- Rør ikke den knap. - Hvilken knap?
Det var panik-knappen.
Filmen virker på alle generationer.
Alle fire-årige går igennem Yellow Submarine.
- Se lige på John. - Hvad er der? Blå nærigpinde?
Nyere og mere blå nærigrader er i sigte. Der er kun en udvej.
- Hvordan det - At synge!
En... to... tre... fire...
Yoko havde en kunstudstilling i London på Indica Gallery.
Jeg hørte, det ville blive en tilløbsstykke, så jeg tog derhen aftenen før åbningen.
Det første når man kom ind på galleriet var en hvid trappestige...
...og et maleri på loftet og en lille kikkert der hang ned.
Jeg gik op ad stigen, greb kikkerten. Med bittesmå bogstaver stod der JA.
Hvis der havde stået NEJ eller noget grimt...
som svindel eller sådan noget, så ville jeg have forladt galleriet.
Fordi der stod JA, tænkte jeg, det var det første show som sagde noget varmt til mig.
Så jeg besluttede at se resten af showet, og da var det, vi mødtes.
Det nøgne albumcover var mindre alment end som så.
Det betyder, at det var en af de første ting, vi gjorde.
Vi følte os som to jomfruer, og det var, hvad albummet hed.
Vi var forelskede, lige mødtes og prøvede at lave noget.
Han viste mig coveret...
...og jeg pegede på The Times.
"Nå, du har endda The Times med", ligesom om han ikke havde pikken fremme.
Jeg sagde: "Hør lige, John, du laver alt sådan noget...
"...det er måske i orden for dig, men du ved, vi skal tage ansvar for det."
"Det er ligemeget, hvem af os der gør noget, vi skal allesammen tage ansvaret for det."
Han sagde: "Du behøver bare at tage din telefon," så, "Okay, fint nok."
Fra da af...
...så man dem aldrig uden hinanden.
I de næste år, i det mindste.
Problemet for os var, at det brød ind i den ordning, vi havde.
Ret beset havde det kun været os fire i studiet...
...måske med Neil og Mal som de to roadies.
Eller George Martin oppe i kontrolrummet, eller en ingeniør der skulle ordne en mikrofon.
Men i hele vores indspilningskarriere havde dét været konceptet.
Jeg plejede at spørge John: "Hvad handler det om?"
"Hvad sker der her? Yoko er med til alle optagelserne."
Han sagde ligeud til mig: "Når du går hjem til Maureen...
"...og fortæller hende, hvordan din dag har været, siger du: "En okay dag i studiet."
Og han siger: "Nå, men vi ved præcis, hvad der sker."
Det var sådan, de begyndte at leve - hele tiden sammen.
Alle virkede paranoide undtagen os, i kærlighedens stråleglans.
Alt er klart, når man er forelsket, og alle var så anspændte omkring os.
Hvad laver hun her til optagelserne, eller hvorfor er hun med ham?
Al den galskab, fordi vi ønskede at være sammen hele tiden.
Dansk oversættelse af LiuD